En fjerdedel af Jordens landmasser-
- er dækket af en enkelt, bemærkelsesværdig type plante.
Den er næsten umulig at ødelægge og kan gro en halv meter om dagen.
Det kan blive højt nok til at skjule en kæmpe.
Den plante er græs.
Og den skaber en verden, der er helt unik.
Græsset i Nordindien er det højeste i verden.
Her lever nogle af de mest imponerende væsner på Jorden.
Lige nu er tiderne gode, men om kun et par måneder-
- vil al den friske vegetation være forsvundet, og dyrene må videre.
Sådan er livet på græssletter verden over.
En cyklus af overflod, ødelæggelse og genfødsel-
-som påvirker alt liv her.
GRÆSSLETTER
Verdens største græsslette, den enorme eurasiske steppe-
- strækker sig over en tredjedel af Jorden.
FORTALT AF DAVID ATTENBOROUGH
Forårsregnen har sørget for frisk græs og dermed nyt liv.
Et levn fra istiden. En lille saigaantilope.
Han er kun tre timer gammel.
Hans eneste selskab er hans tvilling.
De kan ikke stå op, så moren har skjult dem i græsset.
De burde være i sikkerhed, så længe de forholder sig i ro.
Men uret tikker allerede for ungerne.
Flokken går snart videre i jagten på det nyeste, friske græs.
De ranglede ben er et tegn på, at de er skabt til et liv i bevægelse.
Saigaer føder altid tvillinger-
- så bestanden hurtigt øges, når der er rigelig med græs.
Den besynderlige næse kan lugte frisk vegetation-
- på flere hundrede kilometers afstand.
De unge tvillinger begynder nu det nomadeliv-
- de har til fælles med de fleste dyr på verdens åbne sletter.
Græssletter opstår, hvor det regner for lidt til, at skove kan overleve.
Den regn, som græsset har brug for på et år, kan komme på én gang.
Sådanne storme kan give 30 cm regn på 24 timer.
Det er ikke så sjovt at være ude i.
Til sidst kan jorden ikke optage mere regn.
Så undergår græssletten en radikal forandring.
Her ville mange planter være druknet, men græsset trives.
Det gror så hurtigt, at bladene hurtigt stiger op over vandet.
Her i det sydlige Afrika ændrer vandet-
- en af verdens mest bemærkelsesværdige sletter.
Okavango.
Hver år bliver 8.000 km2 græsslette oversvømmet.
For en løveflok udgør det et stort problem.
Der er ganske vist bytte nok-
- men løver kan ikke jage dem i vandet.
Flokken har unger, der er tre måneder gamle. De har aldrig før set vand.
Hvis mødrene ikke snart nedlægger et bytte, overlever ungerne måske ikke.
Men efter regnen har eksplosionen afgræs tiltrukket nye byttedyr.
Bøfler ankommer i flokke på op til 2.000 individer.
Stærke, aggressive og forenede.
De er det farligste dyr, løver kan angribe.
De største tyre løber ikke.
De er simpelthen for store til at være bange for løver.
Han vejer 900 kilo, hvilket er mere end de fem løver tilsammen.
Løverne er i overtal, men bøflens horn er dødbringende.
En distraherer bøflen forfra, mens hendes søstre angriber bagfra.
De skal have væltet bøflen-
- men det sumpede underlag gør det umuligt for dem at stå fast.
Bøflen bliver svagere, men løverne er ved at blive trætte.
Nu handler det lige så meget om viljestyrke som råstyrke.
For at overleve skal bøflen ryste løverne afsig.
Bøflen er såret, men takket være sit tykke skind kommer han sig.
For løverne er det en tid præget af sult.
Men når vandet trækker sig tilbage-
- kommer der nyt liv og føde, som vil gavne alle.
Under de rette forhold har græs den utrolige evne-
- at det kan gro fra spire til blomst på kun få dage.
Græsset er som frugttræer i miniatureform.
For dem, der bor her i græsset-
- synes landskabet lige så højt som en regnskov.
Det er et fremragende sted at bygge en lille træhytte.
Hvis man er en dværgmus.
Om sommeren er de europæiske enge fulde afføde.
Men kun for dem, der kan få fat i den.
Det er sværere at klatre i græs end i træer-
- ikke mindst fordi stråene ikke vil stå stille.
Gribehalen fungerer som en ekstra hånd-
- så hun er lige så adræt som en abe i et træ.
Og det er godt, for den bedste føde i den lille skov-
-befinder sig oppe i trækronerne.
Men når hun sidder her, er hun udsat.
En slørugle.
Det er ikke hendes flotteste hop.
Men det reddede hende.
Dværgmus befinder sig sjældent nede på jorden.
Hernede er verden sammenfiltret og farlig.
Men hun kan læse græsstråenes mønstre som et kort-
-og derved finde hjem igen.
Og det er i sidste øjeblik.
Hun har munde at mætte.
Hendes unger skal hurtigt få sul på kroppen.
De skal udnytte sommergræsset, mens det stadig er fuld afføde.
Også på den afrikanske savanne er sæsonens græs fuld afliv.
Men det varer ikke længe.
De sydlige karminbiæder er suveræne, flyvende jægere.
De er eksperter i at fange insekter i luften.
Men de kan ikke lokke deres bytte op fra græsset.
Er de nervøse, bliver de fleste insekter siddende.
Biæderne har brug for nogen, der kan sætte fut i tingene.
En korttrappe.
Det er verdens tungeste, flyvende fugl-
- så den burde være stor nok til at ophvirvle nogle insekter.
Bingo!
Indtil der kommer en anden og begrænser dine muligheder.
Nå ja. Måske venter der bedre muligheder forude.
Hvad med en struds?
Den tungeste af alle fugle.
Denne gang er der rigelig plads til dem begge.
Snart har stort set alle strudsene fået en passager.
Men blinde passagerer tolereres ikke længe.
Hvad biæderne har brug for, er et stort dyr-
-der ikke bemærker dem.
Intet kan bane sig vej igennem græs som en afrikansk elefant.
Det gælder om at flyve så tæt på elefanten som muligt.
De har kun brøkdelen af et sekund til at hente præmien.
Men som antallet af insekter stiger, dukker der flere konkurrenter op.
Sommeren går på hæld-
-så det er om at fylde lagrene op.
Snart visner græsset, og så vil denne mulighed fordufte.
Når tørken sætter ind, tyndes der ud i føden på jorden.
Nu kan kun de mest specialiserede rovdyr overleve på sletterne.
Nok er hun plettet som en gepard, men denne kat er ingen sprinter.
Til gengæld har hun lange ben, der giver hende et godt udsigtspunkt.
Men servalens største fordel er dens enorme radarører.
Med dem kan hun finde bytte, der skjuler sig i græsset.
Men hendes bytte er snu.
Otomys irroratus.
Hvis de bevæger sig for længe, kan de blive afsløret.
Så de bevæger sig i hurtige ryk.
Men selv den mindste raslen kan være nok.
Tampen brænder.
Varmere.
Forbier.
I bedre tider kunne hun fange ti om dagen.
Men nu er der så få gnavere, at hun fortsat må være sulten.
Når tørken intensiveres, bliver livet sværere for alle.
Rovdyr med permanente territorier må klare sig som de kan-
- mens de fleste af deres byttedyr forsvinder i horisonten.
For at undgå at sulte-
- lever mange af sletternes dyr et nomadisk liv.
Mere end to millioner gnuer vandrer rundt på savannen-
-i jagten på regnvejr.
Og de er ikke alene.
Jacksons vidafinke flyver også rundt i jagten på frisk græs.
Men de er ikke kun ude efter mad.
Hannen her vil have en mage.
Han har fået en flot fjerdragt til formålet.
Man han skal vise den frem på en scene.
Han udvælger omhyggeligt græsstrå, som trimmes til den rette længde.
Han laver noget helt specielt.
Han har brug for en jævn overflade.
Med en forhøjning i midten.
Scenen er klar.
Hans ungkarlehybel er nu pæn nok til at tiltrække en hun.
Spørgsmålet er bare, om hun kan se den.
Han har konkurrence.
Der skal måske mere end lidt havearbejde til for at imponere.
Han har ret i, at han skal hoppe, men han har fejlbedømt græssets højde.
Rivalen får det til at se let ud.
Det er på tide at hæve sit niveau.
Det handler ikke kun om at hoppe højest-
-men om at gøre det i længst tid.
De kan ikke stå distancen, og hans rivaler opgiver kampen.
Hans udholdenhed har sikret ham tilbedere.
Nu kan han vise sin parringsplads frem.
Og lege romantisk gemmeleg.
Endelig har han gjort nok.
På de østafrikanske savanner er der millioner afgræssende dyr.
Hvert år spiser de flere millioner ton græs.
Men én skabnings påvirkning er langt større-
-end alle de andre dyrs tilsammen.
De findes alle steder, hvor der gror græs.
Men deres indsats går ofte ubemærket hen.
En af de mest bemærkelsesværdige findes her på Sydamerikas sletter.
Her er græsstråene så seje-
- at der næsten ikke er nogen, der kan æde dem.
Alligevel høstes de i industriel målestok...
...af bittesmå bladskærermyrer.
Men de kan ikke selv fordøje det.
Så hvorfor gør de det?
Svaret findes underjorden.
Og det er ret genialt.
Hvert græsstrå skæres til og placeres i en svampehave.
Det rådnende græs giver næring til svampen, som giver næring til myren.
Men der skal et intensivt landbrug til for at brødføde fem mio. myrer.
Heldigvis er de meget arbejdsomme.
Alene denne koloni indsamler et halvt ton græs om året.
Millioner af myrekolonier verden over gør præcis det samme-
- og det bliver til en helt ufattelig mængde græs.
Man skønner, at over en tredjedel af Jordens græs-
-bliver høstet af insekter.
I det nordlige Australien foreviger termitter deres flid-
-i form af skulpturer.
Disse forbløffende termitboer er tre meter høje.
De bygges altid på en nord-syd-akse-
- hvorfor skaberne kaldes kompastermitter.
Lerslottene beskytter termitterne mod ekstrem varme-
- og de oversvømmelser, som er almindelige på mange sletter.
Termitter formår at gøre det, de fleste græssende dyr ikke gør.
De nedbryder dødt græs og optager næringsstofferne.
Men de kan selv blive føde for dem, der kan nå dem.
En halv meter lang tunge dækket af mikroskopiske hager.
Derefter følger kløer, der er længere end en velociraptors.
En stor myresluger på Sydamerikas slette.
Den kan æde 20.000 insekter om dagen.
De stærke forben gør det let at rive termitboet fra hinanden.
Og mens solen bager græsset, står termitterne over for en ny fare.
På få minutter forvandler ilden græsset til aske.
Men græsset er ikke dødt. De underjordiske strå er uskadte.
Der kan gå uger eller måneder, men på et tidspunkt kommer regnen igen-
-og så vil græsset begynde at gro.
Visse græssletter skal ikke kun klare sig gennem ild, men også is.
Når vinteren nærmer sig, begynder Nordamerikas prærier at fryse til.
Om sommeren vandrer bisoner frit rundt-
-og æder det grønne græs.
Men nu er græsset ikke kun visnet og frosset til.
Det bliver snart begravet.
60 millioner ton sne ligger som et tæppe over flokkens territorium.
Det er udmattende at kæmpe sig igennem sneen, og bisonerne sulter.
Bare det at holde sig varm kræver en masse energi.
Den tykke pels holder dem varme, selv når temperaturen når 30 minusgrader.
Nu er der minus 40.
Det eneste, der kan holde dem i live, er begravet under en meter sne.
Det problem har de til fælles med en overraskende nabo.
Ræven søger også føde, der gemmer sig under snedækket.
Begge dyrs overlevelse afhænger af, om de kan nå ned tiljorden.
Bisonerne klarer opgaven ved hjælp af råstyrke.
Med de massive nakkemuskler kan de flytte fem ton sne om dagen.
Deres noget lettere nabo har brug for præcision.
Bisonen nåede sit mål: En mundfuld vissent græs.
Og hvor bisonen har gravet, ser ræven sin chance.
Hvert trin gælder.
Men han må ikke bryde igennem endnu.
Han lytter for at finde ud af, hvor byttet er.
Det bevæger sig.
En markmus.
Den er lille, men langt mere næringsrig-
-end en mundfuld tørt græs.
Vil man overleve vinteren på prærierne-
- kræver det nogle gange mere kløgt end råstyrke.
L sidste ende er livet på græssletter afhængig af årstidernes skiften.
800 kilometer nord for trægrænsen-
-vender græsset tilbage.
Karibuhunner er taget langt op nordpå for at kælve.
Over de næste par dage vil mere end 70.000 unger blive født.
Med ungernes ankomst vender græsstråene tilbage.
Ungerne skal hurtigt blive stærke.
Om få dage skal de med forældrene ud på en uendelig vandring.
De er kun én dag, men de er allerede hurtigere end en olympisk sprinter.
De tester de ben, der skal bære dem tusindvis af kilometer.
Det er bedst at kende sine begrænsninger fra starten af.
Det kan se sjovt ud, men intet liv på sletterne er så hårdt-
-som det ungerne her har i vente.
Karibumødrene stimler nu sammen med unger, der alle er lige gamle.
De tager ud på den længste vandring noget dyr foretager sig.
Men hvor græssende dyr end tager hen, venter rovdyr på dem.
Her er de. Polarulve.
De må gribe chancen, når karibuerne krydser deres territorium.
Ulven løber mod flokken-
- i et forsøg på at adskille de svage eller langsomme fra flokken.
En kalv bliver adskilt fra flokken.
I fuld fart, 60 km/t., er ulven hurtigere.
Men ungen er udholdende.
Den er kun et par uger gammel-
- men ungens overlevelsesvilje er utrolig.
Det er også nødvendigt, for de unge karibuunger har påbegyndt en rejse-
-der vil vare resten aflivet.
Dejager konstant årstidens friske græs, som de ikke kan leve uden.
Som alle græssende dyr-
- er de afhængige af de uforudsigelige, men frugtbare jorder.
Græs kan overleve nogle af de hårdeste levevilkår på Jorden.
Trods oversvømmelser, ild og frost trives det stadig.
På den måde kan græssletter danne ramme-
- om den største samling dyreliv på Jorden.
Næste gang-
- besøger vi Jordens nyeste levested: Byen.
Vi afslører de utrolige måder, dyrene overlever på-
-i denne menneskeskabte verden.